Nelitoistavuotias Krabat saa unessa käskyn mustilta korpeilta: hänen on lähdettävä Schwarzkollmin myllylle. Mylly on pelottava …
Tämä oli edesmenneen Jyrki J. J. Kasvin lukusuositus silloin aikoinaan, kun hänet tunnettiin Pelit-lehden Wexteen-kolumnistaan. Tiedä kuinka monta muutakin tärkeää kirjavinkkiä tuli sieltä poimittua.
Japanese Tales of Mystery and Imagination contains nine bloodcurdling tales that combine the quick tempo …
Poe of the Rising Sun
5 stars
While not the first Japanese mystery writer, Edogawa Rampo was one of the most influential. As the name implies, he was an avid fan of Edgar Allan Poe, and this collection of short stories were the first ones translated to English with his cooperation back in the 50s. And an interesting collection it is. These are of distinguishably Japanese affair, with the kind of sensibilities one wouldn't usually expect in western fiction.
While most stories are about murder cases, which are quite enjoyable, part of the collection are what is called "ero guro nansensu" or erotic grotesque nonsense, which dials up the weirdness factor. Most famous of these stories is "The Living Chair", where a craftsman constructs himself inside a resting chair out of a whim, subsequently losing his mind over the one sided "love affairs" to the women who sit on his work – and on him.
So there …
While not the first Japanese mystery writer, Edogawa Rampo was one of the most influential. As the name implies, he was an avid fan of Edgar Allan Poe, and this collection of short stories were the first ones translated to English with his cooperation back in the 50s. And an interesting collection it is. These are of distinguishably Japanese affair, with the kind of sensibilities one wouldn't usually expect in western fiction.
While most stories are about murder cases, which are quite enjoyable, part of the collection are what is called "ero guro nansensu" or erotic grotesque nonsense, which dials up the weirdness factor. Most famous of these stories is "The Living Chair", where a craftsman constructs himself inside a resting chair out of a whim, subsequently losing his mind over the one sided "love affairs" to the women who sit on his work – and on him.
So there is quite a varied and fresh collection of stories to offer for the uninitiated. One of the highlights was "The Caterpillar", which entails the mental strain of a young loyal wife living with her horribly scarred quadruple amputee war veteran husband. It was subsequently banned in wartime Japan, such was the obvious antiwar message of the piece. "The Traveler With the Pasted Rag Picture" on the other hand goes into weird fantasy territory, involving a young man and the girl he falls in love with but with a more tragic overtone.
There's a keen psychological eye in all of the stories, and it is apparent that the author selected what he considered to be his best works. Give this a shot if you're interested in crime fiction, weirdness with a hint of eroticism or both.
First published in 1970 and widely regarded as a prophetic masterpiece, this is a groundbreaking …
Sex and Psychosis
4 stars
Cool post-modern prose that rewrites psychoanalytic academic texts into self-studies of psychosexual psychoses. Each chapter starts anew with the same cast and a new theme that throws a warped scientific light on the many collective traumas and obsessions of the modern era.
It's stylistically clinically detached from the developing sexual perversions it exhibits, presenting them neutrally to the reader like a science paper, with the female form reduced to geographic and anatomic terms, as warm as a cadaver on an autopsy table. This is less sci-fi and more psy-fi: beneath the cold clinical veneer pulses a black heart of primal human behaviour, Freud's love and thanatos freebasing. No wonder the cool kids from art school lapped this stuff up.
However, there is incohesion, even if this is an anthology book of previous works. While there are some classic pieces included like "Why I Want to Fuck Ronald Reagan", they feel …
Cool post-modern prose that rewrites psychoanalytic academic texts into self-studies of psychosexual psychoses. Each chapter starts anew with the same cast and a new theme that throws a warped scientific light on the many collective traumas and obsessions of the modern era.
It's stylistically clinically detached from the developing sexual perversions it exhibits, presenting them neutrally to the reader like a science paper, with the female form reduced to geographic and anatomic terms, as warm as a cadaver on an autopsy table. This is less sci-fi and more psy-fi: beneath the cold clinical veneer pulses a black heart of primal human behaviour, Freud's love and thanatos freebasing. No wonder the cool kids from art school lapped this stuff up.
However, there is incohesion, even if this is an anthology book of previous works. While there are some classic pieces included like "Why I Want to Fuck Ronald Reagan", they feel out of place to the main "story," as it is. When you have various stylistic changes from dadaist absurdism ("The Generation of America") to later inclusions, like "Princess Margaret's Face Lift" that is, to partly quote Ballard: "reductive scientific text that is on a collision course with the most obsessive pornography", there is a narrative disconnection, even if thematically there are similarities.
It's impressive nonetheless. Structurally, linguistically and artistically it is a cohesive work, which might reward repeated readings. I'll be pulling this out of the bookshelf from time to time, if not for nothing else than just to browse it.
First published in 1970 and widely regarded as a prophetic masterpiece, this is a groundbreaking …
Patients were provided with assembly kit photographs of sexual partners during intercourse. In each case [Ronald] Reagan's face was superimposed upon the original partner. Vaginal intercourse with 'Reagan' proved uniformly disappointing, producing orgasm in 2 percent of subjects. Axillary, buccal, navel, aural and orbital modes produced proximal erections. The preferred mode of entry overwhelmingly proved to be the rectal.
You rarely see furiously primal titles like "Why I want to fuck Ronald Reagan" nowadays, at least in the book world. Or maybe I'm looking in all the wrong places.
Hamsterit on huovismaista huumoria parhaimmillaan: lämmin ja sydämellinen tarina, josta ei hirtehistä satiiriakaan puutu.
Jo …
Suomalaismiesten välisestä ystävyydestä
3 stars
Miehet eri lähtökohdista löytävät yhteisen harrastuksen rakentamalla yhdessä talvivaraston. Tässä ollaan ehkä suomalaismiesten ystävyyssuhteiden ytimessä, miehet kun ei puhu joutavia vaan täyttä asiaa. (Tai näin väitetään.) Hamstraajien mestari-oppilas suhde on Huovisen satiirisen huomion kohteena, valtasuhteesta kuitenkin on kysymys. Huovinen on selvästi ottanut vaikutteita Gogolista, niin tuttua on karikatyyrien ja kertojaäänen käyttö, mutta kirja on ehtaa suomikirjallisuutta maalaisromantiikalla ja luontokuvauksellaan.
Helppoa luettavaa, mutta minulle ehkä liian imelää, olkoonkin että pientä ironiaa ja sarkasmia on siroteltu nostamaan lisämakua. Tästä ei jää paha mieli kenellekään – mitä nyt pari vanhahtavaa rasistista ilmausta ponnahtaa silmille. Viattomampaa aikaa, kait.
On Suurten Muinaisten aika on kosmoksen paras (anti-)vaalikirja, jossa paljastetaan Paavo Väyrysen yhteydet Shub-Niggurathiin ja …
Iä iä Väyrynen fhtang!
3 stars
Content warning
Paavo Väyrynen
Suomen politiikassa Paavo Väyrynen on käsite. Ikuisesti vallanhaluinen ja lannistumaton, hän pomppaa median valokeilaan aina omien poliittisten siirtojen myötä, oli se sitten Keskustapuolueen tai perustamiensa pikkupuolueiden kautta. Idänkaupan ikuisena puolestapuhujana hän herättääkin suuria intohimoja kuolevaisten keskuudessa.
Paavon persoonan ympärillä pyöriikin tämä nopeasti kyhätty Cthulhu-antologia, jossa pieni kotimainen piiri Lovecraftiin perehtyneitä kirjoittajia visioi Väyrysen ja Suurten muinaisten välistä epäpyhää liittoa. Kieli poskella on kynäilty näitä lyhäreitä, ja niiden onnistumisten taso heittelehtii suuresti. Minulle selvät kohokohdat antologiassa olivat Vesa Sisätön kirjoittama Paavo Väyrysen Ääni, joka on oivallinen Erich Zannin musiikki -novellin parodia, ja Niko Aslak Peltosen onnistunut poliittisen trillerin ja kauhun yhdistelmä Varjo Väyrysen yllä.
Tämä Väyrysen vuoden 2024 presidenttikisaan ilmoittautumisen myötä julkaistu täydennetty kolmas painos sisälsi sitä edellisen Väyrysen presidenttivaaliin osallistumisen aikana julkaistun painoksen kahden lisänovellin lisäksi kokonaan uuden tarinan. Lisätarinat vastaavat tosin aikalailla antologian muuta antia, jotka ovat nopeasti kyhättyjä lovecraft-pastisseja joihin on vaan lätkäisty Väyrynen.
Miten sitten suositella tätä? Suureksi kauhukseni nuoriso ei tunne Väyrystä, enkä usko tämän "antivaalikirjan" toimivan heidän valistamisessa. Kyseessä on kuitenkin sen ajan Lovecraft-piirien sisäpiirivitsi, ja jos kyseinen kirjallisuus on ennestään tuntematon, ei tämä auta kuin antamaan sinulle hullun leiman. On siten turvauduttava radikaaleimpiin ratkaisuihin – vielä kun on aikaa.
On Suurten Muinaisten aika on kosmoksen paras (anti-)vaalikirja, jossa paljastetaan Paavo Väyrysen yhteydet Shub-Niggurathiin ja …
Joku juorulehti uutisoi joskus Väyrysen sanoneen keskustavaikuttaja Mikko Pesälälle, että hän on "Jumalan valittu johtamaan Suomen kansaa". Joko toimittaja tai Pesälä oli kuullut väärin. Väyrynen sanoi olevansa jumalten valittu. Suurten muinaisten jumalten, joiden valitsemaksi kukaan ei tieten tahtoen halua tulla.
On Suurten Muinaisten aika on kosmoksen paras (anti-)vaalikirja, jossa paljastetaan Paavo Väyrysen yhteydet Shub-Niggurathiin ja …
Tästä pienestä Suomen Lovecraft-piirien kulttiklassikosta on näemmä tullut uusi painos uudella tarinalla, ja vielä presidenttikisan kynnyksellä. Aika lukea ja kohdata totuus Väyrysestä. Iä iä Väykkä fhtang!
Nainen on löytänyt elämänsä tarkoituksen lähikaupasta. Onko hänen luovuttava siitä?
Keiko on 36-vuotias. Hänellä ei …
Työtä, jolla on merkitystä
4 stars
Viimeaikoina lähikauppojen hyllyjen täyttäjillä ja myyjillä on ollut tapana tervehtiä asiakkaitaan. En muista, ovatko he aina tehneet niin, mutta jostain syystä olen alkanut huomioimaan kyseistä tapaa. Tervehtivätkö he omana itsenään, vai osana edustamaansa yhtiötä, jonka univormua pitävät yllään työajalla? Mikä heissä tervehtii minua?
Kysymykset nousivat hyvin esiin tässä teoksessa, etenkin Keikon tavasta suhtautua työstään kuin nunnaluostarissa. Hänen tavastaan nähdä työ tapana olla yhteydessä ihmisyyteensä on hyvin yhteneväinen yleismaailmallisesti, samalla yhteiskunnallinen näkökulma tulee ihmisten tavasta arvottaa eri ihmisiä työnsä perusteella, kuten osa-aikaisena myyjänä toimiva Keiko saa tuta lähipiiriltään. Mikä lopulta sitten painaa enemmän, oman itsensä toteuttaminen (vaikkakin omaksumalla yhtiön ylipirteän työntekijäideaalin) vaiko yhteiskunnallisten odotusten täyttäminen?
Kirjaa mainostetaan "riemastuttavan hauskana", mutta siinä on myös tummasävyinen alavire, joka ponnahtaa esiin häiriintyneillä ajatuksenjuoksuilla ja toisinaan happamine kommentteineen vallitsevasta yhteiskunnasta. Sopiiko lopulta komediaksi lokerointi tähän? Kirjassa kuitenkin viljellään myös perustavanlaatuisia kysymyksiä identiteetistä, käsityksestä onnesta ja heteronormatiivisuudesta. Tietämättä sen paremmin alkuperäisteoksen identiteetistä, lokalisoinnissa luultavasti tehtiin joitain …
Viimeaikoina lähikauppojen hyllyjen täyttäjillä ja myyjillä on ollut tapana tervehtiä asiakkaitaan. En muista, ovatko he aina tehneet niin, mutta jostain syystä olen alkanut huomioimaan kyseistä tapaa. Tervehtivätkö he omana itsenään, vai osana edustamaansa yhtiötä, jonka univormua pitävät yllään työajalla? Mikä heissä tervehtii minua?
Kysymykset nousivat hyvin esiin tässä teoksessa, etenkin Keikon tavasta suhtautua työstään kuin nunnaluostarissa. Hänen tavastaan nähdä työ tapana olla yhteydessä ihmisyyteensä on hyvin yhteneväinen yleismaailmallisesti, samalla yhteiskunnallinen näkökulma tulee ihmisten tavasta arvottaa eri ihmisiä työnsä perusteella, kuten osa-aikaisena myyjänä toimiva Keiko saa tuta lähipiiriltään. Mikä lopulta sitten painaa enemmän, oman itsensä toteuttaminen (vaikkakin omaksumalla yhtiön ylipirteän työntekijäideaalin) vaiko yhteiskunnallisten odotusten täyttäminen?
Kirjaa mainostetaan "riemastuttavan hauskana", mutta siinä on myös tummasävyinen alavire, joka ponnahtaa esiin häiriintyneillä ajatuksenjuoksuilla ja toisinaan happamine kommentteineen vallitsevasta yhteiskunnasta. Sopiiko lopulta komediaksi lokerointi tähän? Kirjassa kuitenkin viljellään myös perustavanlaatuisia kysymyksiä identiteetistä, käsityksestä onnesta ja heteronormatiivisuudesta. Tietämättä sen paremmin alkuperäisteoksen identiteetistä, lokalisoinnissa luultavasti tehtiin joitain muutoksia kohdeyleisön suhteen. Mutta mitä siitä! Tällaisessa muodossakin kirja toimi, kuin makeishyllyyn tullut uusi suklaatuote.
Nainen on löytänyt elämänsä tarkoituksen lähikaupasta. Onko hänen luovuttava siitä?
Keiko on 36-vuotias. Hänellä ei …
En ihan odottanut kohtaavani fenomenologista toiminnan teoriaa sivuavaa mietiskelyä, mutta toisaalta päähenkilö on yliopistonsa käynyt. Aika nopealukuista tekstiä, luultavasti tulee luetuksi parissa päivässä.
Nainen on löytänyt elämänsä tarkoituksen lähikaupasta. Onko hänen luovuttava siitä?
Keiko on 36-vuotias. Hänellä ei …
Sain vinkin tästä kirjasta, joten poimin kirjastosta kopion. Takakannen mukaan romaani on päähenkilön lailla "vähän omituinen ja ennen kaikkea rakastettava", eli luvassa lienee satiirista kuvaa yhteiskunnasta? Kirja ainakin haali julkaisuvuonna suurin piirtein valtaosan Japanin kirjallisuuspalkinnoista, joten odotukset ovat keskirimaa korkeammalla. Mistään tiiliskivestä ei ole kysymys, joten katsotaan jos viikossa saan sen läpi koluttua.
Osamu Dazai (1909–1948) ehti kirjoittaa vain muutamia novellikokoelmia sekä romaanit 'Ei enää ihminen' (1937) ja 'Laskeva aurinko' (1947), mutta nämä …